Toto je hodně blízko k realitě, jenom drobné upřesnění.microlan píše:Protože vím, že tato otázka je často mylně chápána, pokusím se o vysvětlení pro laickou veřejnost. Pokud jede trafo naprázdno, tak do primáru teče jen magnetizační proud, který je jednak laicky řečeno jalový a druhak trochu ztrátový, díky neustálé pře-magnetizaci jádra. Pokud zatížíme sekundár, proud primárem se zvětší (podle závitového poměru). Ale tento zvětšený proud už nemůže vyvolat žádné magnetizační změny, protože "zmizel" v sekundáru. Jádro je tudíž stále syceno jen tím magnetizačním proudem, jako kdyby jelo naprázdno a veškerý výkon se přenáší jen vazbou mezi vinutími. Matematici to vyjadřují tím, že se magnetické pole primáru zmenší opačným vektorem sekundáru a zůstane jen ta magnetizační složka.
Fáze mezi magnetizačním proudem a budícím napětím je 90°, tedy příkon naprázdno je (ideálně) jalový. Magnetická indukce má v tomto stavu stejnou fázi jako ten magnetizační proud. Indukované sekundární napětí má potom stejnou fázi jako to primární.
Po připojení reálné zátěže na sekundár teče zátěží proud, který má v podstatě stejnou fázi jako to Usek, a vlivem tohoto proudu se superponuje k původnímu toku přírůstek fázově posunutý skoro o 90°. Tím se fázově změní i indukované protinapětí primáru vůči napájecímu napětí trafa, a k jalové složce magnetizačního proudu primáru se přidá i soufázová složka, úměrná sekundárnímu proudu transformovanému na primár.
Rezumé: přenos činného výkonu mezi primárem a sekundárem zprostředkuje fázový posun magnetického toku v jádru. U komplexních zátěží to bude obdobné, ale víc nebo míň než 90°.